1899 - TOLV ÅR SENARE
-Montague! -Uppför dig, pappa.
Var tysta, de kommer. Imogen...
-Och du hade rättegång i dag. -Den ajournerades.
-Var så god. -Kan du öppna? Dörrvredet är så trögt.
Milde tid...
-Gratulerar, morbror Soames. -Är allt det här för min skull?
-Har den äran, morbror Soames. -Imogen, fint spelat.
-Har den äran, käre Soames. -Vems idé var det här?
-Imogens. Hon tycker mycket om Soames. -Jag vet.
-Du ser inte urgammal ut. -Att vara urgammal har sina fördelar.
Mormor vill att du ska spela.
-Har du hört något från Irene? -Menar du födelsedagskort?
-Har den äran. - Det har gått tio år. -Tolv.
-Unge Jolyon är hennes förvaltare nu. -Det visste jag inte.
Hon reser visst mycket på kontinenten nu för tiden.
-Många änkemän som söker sällskap. -Hon är säkert aldrig ensam.
-Har den äran, Soames. -Fastrar...
-Du borde ha bjudit la belle Annette. -Jag är gift.
-Separerad. -Enligt lag är jag gift.
Hon är ogift fransk katolik.
-Vacker, skarpsinnig... -Tillgänglig?
Varför tog jag inte ut skilsmässa? Jag hade bevis då.
-Du kan skaffa bevis nu. Alla änkemän. -Det är inte så enkelt.
Hennes mor driver en restaurang. Hon är affärsbiträde i Soho.
-Det kommer folk att få reda på. -Hon blir inte den första.
-Dartie har inte ett öre. -Vår tro på honom har ju återgäldats.
Han har givit mig två underbara barn. Imogen och Val är bedårande.
Du borde haffa henne innan någon annan lyckas göra det.
Gustave...
Monsieur...
-En sådan trevlig överraskning. -God kväll, Annette.
Jag tänkte tala med din mor om att riva skiljeväggen.
Ni arbetar jämt.
Vet du hur söt du är i kväll?
-Och alltid så vänlig. -Det är inte vänlighet.
Sätt dig.
-Längtar du tillbaka till Frankrike? -Jag tycker om London.
Inte som Paris, men London är mycket bättre än Orleans.
Den engelska landsbygden är så vacker. Jag var i Henley i söndags.
-Med en vän? -Med min mor.
Jag har ett hus i närheten, i Mapledurham.
Det är tomt under veckorna, men jag är där på helgerna.
Jag vill att ni besöker mig på söndag.
-Det vore trevligt. -Då säger vi det.
-Det var en utsökt måltid på alla sätt. -Så smickrande.
Och ert hem... Så chict, så elegant.
-Tycker du inte, Annette? -Verkligen.
-Tyvärr hinner jag inte njuta av det. -Det är priset vi betalar.
Kanske det, men det tänker jag inte göra för all framtid.
Det finns mer i livet än att vara framgångsrik advokat.
Jag skulle vilja ha familj och inte bara komma hit på helgerna.
-Hänge mig åt mina passioner. -Mycket lovvärt.
-Jag hoppas att ni uppnår det. -Jag brukar uppnå mina mål.
Det här är mitt konstgalleri.
-När ni talade om era passioner... -...menade ni det här.
Det började som ett svalt intresse. Nu är jag uppfylld av det.
Det kanske verkar ohälsosamt.
Vi fransmän anser att alla passioner är hälsosamma.
-Jag känner igen den här stilen. -Meissonier.
En sådan juvel!
-Tycker du om den, Annette? -Det gör jag.
-Jag tycker bättre om den här. -Mitt senaste förvärv.
Det är den här konstnärens bästa alster. Vad är det du tycker om?
Det vet jag inte. Jag skäms för att erkänna det.
Tänk att få lära sig om fransk konst av en engelsman.
Naturligtvis. Så är det alltid.
-God kväll, sir. -Trevligt att se dig, Edward.
Fortsätt att förlora.
Åtta. Mr Dartie vinner.
-Tärning? Du måste ha gott om pengar. -Vi är oslagbara.
Mina damer, det här är George Forsyte. - Paloma.
Stolt ägare till bakdelen av min kapplöpningshäst.
-Det här är Nuria. -Encantada på dig också.
-Tycker du om mina pärlor från Monty? -Mycket, Paloma.
-Har du aldrig varit här? -Jag föredrar kapplöpning.
-Jag ska spela skjortan av dig. -Du förlorar din först.
Jag har sett för mycket. Sist jag var här blåste viscount Ranelagh 23 000.
Han har råd.
-Ska vi satsa rubbet? -Var inte dum, Dartie.
-Du kan vila på dina lagrar. -Var inte en typisk Forsyte.
-Jag har varnat dig. -Vad sägs, mina herrar?
Ska jag vila på mina lagrar eller ska jag löpa linan ut?
Linan ut får det bli. Det här är ett spel för män, George.
Åtta?
Elva. Mr Dartie förlorar.
-Ursäkta mig... -Ingen orsak.
-Din typ, Dartie. -Eldig utav helvete.
-Hon skulle sluka dig. -Ingen fara. Nu vill jag pröva lyckan.
-Det är slut med mig. -Du klarar dig.
-Sälj ut lite tillgångar. -Jag har inga, det vet du.
Du har ju hästen.
-Vi säger 500. Du har vunnit i kväll. -Bara lite.
Du är precis som Winifred. Tvinga mig inte att krypa.
-300. -450.
400 är allt jag kan avvara.
Kör till.
-Du hade ju bara 400? -Nej, 400 är allt jag kan avvara.
-Här. Det dricker vi på. -Har du råd med det?
En sån knöl! Se på honom, han är redlös.
-Val? -Känner du honom?
Det där är min son.
Är det din far?
Val? Val!
För Guds skull, Freddie. Jag fick nästan hjärtslag.
-Är Val hemma? -Han kom för flera timmar sedan.
Han åt ingen middag, utan gick till sängs direkt.
Jag väntade på dig.
-Vi har haft inbrott. -Nej...?
Någon har brutit sig in och stulit mina pärlor.
Ingenting annat, bara mina pärlor.
De som du gav mig när Imogen föddes.
-De som ledde till utmätning. -Jag minns dem mycket väl.
-Du måste vara förtvivlad. -Jag tänkte gå till polisen, men...
Jag tyckte att jag borde vänta på dig.
-Monty? -Vad?
Polisen skulle nog tycka att det var konstigt att bara pärlorna är borta.
-Anklagar du mig? -Jag frågar dig.
Det är rätt. Skyll på Monty. Alla skyller på Monty.
-Lägg ner den! -Jag ska allt lägga ner.
Det kvittar om jag lever eller dör. Tyst, kvinna, och sätt dig!
Jag är lägre stående än tjänstefolket!
Jag är trött på alla förhör och på att stå med mössan i hand.
-Jag är trött på livet. -Nej, Monty!
Nu har du i alla fall fått något att prata om.
Med dina väninnor.
Dartie och den värdelösa revolvern. Val kommer att skratta.
Du har gjort honom till en Forsyte, den självgode lille snobben.
Än sen om jag tog pärlorna? Jag köpte dem och kan ge dem till vem jag vill.
Pärlor kräver en slank hals, inte ditt kalkonhäng.
Jag gav dem till en spansk skönhet med svanhals. Och hon var tacksam.
-Jag vill inte höra! -Nej, du vill inte det.
Du är en tjuv och en usling!
Du är droppen, Monty!
Jag har talat med George. Dartie är på väg till Buenos Aires.
-Så han har farit? -Han seglade i morse.
Nu sitter vi i samma båt. Lika övergivna båda två.
-Gråter du, Winifred? -Nej.
-Jag trodde att när han nyktrat till... -Vi ska skugga honom.
Jag telegraferar med det samma. Kan du bevisa misshandel?
Han vred om min arm.
Räknas det att sikta med pistol?
Eller att vara för berusad för att klä av sig...
-Tänk på barnen. -För deras skull måste du gå vidare.
-Det är lätt för dig att säga. -Jag talar av erfarenhet.
Du är inte ensam. Jag tycker inte om att vara gift, men ändå ogift.
-Jag vill börja om. -Bra. Du har inte barn att tänka på.
Och lär aldrig få några om jag inte förändrar min situation.
Det måste finnas ett annat sätt för mig. En separation?
Separation är inget liv, det är limbo. Du måste välja skilsmässa.
Du kan använda övergivande i stället för misshandel.
Du anhåller om restitution av äktenskapliga rättigheter.
Det är ett spel, du vill inte ha honom tillbaka.
-Om han inte lyder blir det skilsmässa. -Om vem inte lyder?
Ingen.
-Det är far, eller hur? -Läs det här om du kan.
"Du ska inte få förolämpa mig i mitt eget igen."
"Eget hem."
"Ditt eget fel. Jag kommer aldrig mer att be om något."
-Var är han? -Buenos Aires. Det kan han inte stava.
-Imogen får inte veta. -Hon lär märka det.
-Din mor ska ansöka om skilsmässa. -Varför?
Han är borta, det är förödmjukande nog.
Det kommer att stå en massa smörja i tidningarna.
Han har rätt. Tänk på far.
-Imogen ska debutera. -Och du som ska börja på Oxford.
Det är vidrigt. Nej, Soames...
För allas vår skull är det bäst att inte väcka den björn som sover.
James?
-Det är Soames, far. -Äntligen en förnuftig röst.
-Har du hört om Buenos Aires? -Det är bättre än konkurs.
-Han slutar inte slösa där. -Därför måste alla band klippas av.
-Skilsmässa? -Det är inte så illa som det låter.
-Vi har aldrig haft någon skilsmässa. -Winifred kommer att gå med på det.
Familjer i upplösning, alla regler har ändrats.
Den där Kruger... Det blir snart krig i Sydafrika.
-lmperiet och familjen går åt pipan. -Familjen klarar sig, det ser vi till.
-Du borde ligga i sängen. -Jag väntade på dig, du berättar saker.
-Mor berättar för dig. -Hon är yngre och ser saker annorlunda.
-Jag önskar att du var hemma oftare. -Jag är här nu. Kom.
En man behöver sin son vid tillfällen som det här.
En son är den man vänder sig till.
-James är mycket skakad. -Det är förståeligt.
Han har alltid varit våldsam motståndare till skilsmässor.
Han fördömer både synd och syndare.
-Men han avgudar Winifred. -Det är ett dilemma.
-Din tystnad är talande, Juley. -Det handlar trots allt bara om Dartie.
-Är du inte förfärad? -Det är värre att förlora sin butler.
-Åh, Hughes... -Lockades till Skottland av en lord.
-Den 4 maj 1838. -Vi var i uppror i månader...år.
Så vackra händer, lika lena som en flickas.
Vi kom aldrig över det.
Winifred är en frejdig tös, hon klarar det här.
Hälsa från oss. Och ta med några mördegskakor.
Och säg åt henne att skaffa en bra butler.
Här...
-Jag undrar ändå... -Inte nu igen. - Säg till honom, Holly.
-Att vi ska ha utställningen här. -Det är så provinsiellt.
-Det är perfekt, pappa. -Det finns inget bättre ställe.
Jag har alltid tyckt om den här, "Roehampton i gryningen".
-Får jag ta med den till Oxford? -Kan du vänta till efter utställningen?
Förlåt, vad tänker jag på?
-Tack, pappa. -Jag hjälper dig.
Dina barn har god smak.
-Är det någon intressant? -Irene Heron från Rom.
-Bor hon där nu? -Hon reser.
Hon skriver när jag skickar underhållet.
Hur mår hon? Har hon förändrats?
Jag vet inte, vi har inte setts sedan pappa dog.
Droskan är här.
-Har du allt? -Utom några böcker på sängen.
-Jag får redan ett generöst underhåll. -Det behövs alltid.
-Nu låter jag som gamle Polonius. -"Ge inga lån och låna aldrig själv."
Det sa du på min första skoldag.
Oxford är nog inte annorlunda. Bättre kläder, fler slantar på fickan.
Besöken hemma blir kortare. Det har jag inte hunnit vänja mig vid.
Jag har alltid varit lite långsam.
Det här låter kanske förmätet med min bakgrund, men...
Jag hoppas att du alltid behandlar andra som du själv vill bli behandlad.
Slut på predikan.
Underligt att jag aldrig har träffat dem. Du och Jolyon är kusiner.
Han ville vara rebell. Det var innan etablissemanget köpte hans tavlor.
June, jag har inte träffat dig på flera år. Jag vill tala med din far.
-Väntar han dig? Han är upptagen. -Där är han.
-Jolyon. -Soames?
-Så mycket har jag inte förändrats. -Jag blev bara överraskad.
Jag sa just att du förbereder utställningen.
-Det här är min systerson. -Val Dartie, trevligt att träffas.
Mina döttrar, June och Holly.
Val ska till Oxford och vill träffa din son.
Jolly har åkt. Tyvärr har ni kommit förgäves.
Mig har ni ingen nytta av. Ursäkta mig.
Ibland blir man besviken när man agerar impulsivt.
Det var en annan sak...
Som ni säkert tycker är urtråkigt. Du kan väl visa Val runt?
Fantastiskt hus. Tänk att jag aldrig har varit här. Är det stall där ute?
-Ursäkta, vill du se huset? -Jag har sett det.
Det gäller Irene. Har hon några män? Jag måste få veta.
-Män? -Just det.
Det vet jag ingenting om.
Jag får ett brev om året. För övrigt vet jag ingenting om henne.
-Nämner hon ingen i breven? -Nej. Varför kommer du till mig?
-Fråga Irene själv. -Jag vill inte träffa henne.
Det har gått tolv år utan fru och utan friheten att finna en ny.
Jag behöver en grund för skilsmässa. Kan du tala med henne?
-Hellre det än ett formellt brev. -Hon kan vara utomlands.
-Du kan du ta reda på. -Jag har ingen kontakt med henne.
Snälla du.
Jag kan informera henne, men jag tänker inte föra din talan.
-Jag begär bara det jag har rätt till. -Är det förstått?
Jag är tacksam. Du kontaktar mig.
-En sådan trevlig överraskning. -Hur kan du se precis likadan ut?
Människor som inte lever är välbehållna.
Hur är det med ditt arbete, huset, Holly, allt?
Livet är gott och rikt.
Jag kommer för att jag har ett ärende.
Jag fick besök av Soames i går.
-Han vill ha skilsmässa. -Efter alla år. Blir det inte svårt?
-Såvida... -Såvida jag inte har en älskare.
-Jag antar att han har det. -Han vill ha barn.
Då måste han tillhandahålla bevis, för jag kan tyvärr inte bistå.
-Vill du inte bli fri? -Det har inte varit någon sen dess.
-Men om du skulle bli förälskad igen? -Då skulle jag älska.
Jag tänker inte föra hans talan, så det finns inget mer att säga.
Hälsa honom att han hade chansen. Jag vet inte varför han inte tog den.
-En Forsyte släpper aldrig någonting. -Sådan är inte du.
Du är inte renrasig.
Du skriver alltid att du mår bra och nu har jag sett det själv.
-Jag står alltid till tjänst. -Det är jag tacksam för.
-Adjö. -Adjö.
Det där var toppen. Hon ser ut som en dam, men är snabb som en raket.
-Vad var det jag sa? -Jag slår dig nästa gång.
Du har inget emot att jag skrev till dig?
Jag ville skriva själv, men det är känsligt med farbror Soames.
-Släktingar är hemska. -När de inte kommer överens.
-Sådana är Forsytarna. -Det vet jag ingenting om.
Ibland misströstar jag. De vet inte hur man njuter av livet.
-Men det vet du? -Jag vet var gränsen går.
Men man ska göra det man vill. Vi är släkt, de presenterade oss.
De borde vara glada för att vi trivs ihop.
Men det är nog lugnast att vi behåller det för oss själva.
Ett ögonblick, bara. Varsågod och sitt.
Jag har träffat henne, men tyvärr kan hon inte hjälpa dig.
-Kan inte eller vill inte? -Hon har inte haft någon.
Och det tror du på?
-Din far visade intresse. -Han höll av henne.
Tillräckligt för att ge henne 15 000.
Jag har gjort vad jag kan. Du får tillhandahålla bevis själv.
-Det finns inga. -Du är advokat.
-Har jag inte lidit tillräckligt? -Jag tror att hon har lidit mera.
När hon förlorade Bosinney följde jag henne hem. Minnet plågar mig.
Varför tar folk alltid hennes parti? Vad är det med henne?
Hon sårade din dotter, utnyttjade din far...
-Min roll i det här är över. -Jag skulle inte ha gått till dig.
Jag anade hur du skulle framföra det.
Om Irene inte vill skiljas måste jag hävda mina äktenskapliga rättigheter.
-Vilka rättigheter? -Din far gav mig ett smeknamn.
-Jag kallas inte "besutten" för intet. -Hon är en människa.
Hon är min hustru. Irene Forsyte. Jag vill att du lämnar henne i fred nu.
-Hon använder namnet Heron. -Lämna mrs Forsyte i fred. Adjö.
Tänk dig för innan du trakasserar henne. Hon står inte ensam nu.
Käre Montague, komma, jag har mottagit ditt brev...
Långsamt, Soames, jag är ingen sekreterare.
...med nyheten att du...
...har lämnat mig för gott...
Fortsätt.
...och att du är på väg till Buenos Aires.
-Punkt. Jag vill genast... -Vänta...
-...vill genast... -...vill genast säga dig...
...att jag är beredd...
...att glömma det som varit...
...om du omedelbart kommer tillbaka till mig. Punkt.
Jag vill inte verka otacksam, men jag känner mig pressad här.
-Mot mitt bättre vetande. -Det är klart att du pressas!
Ditt bättre vetande är inte mycket värt. Du valde en usling till make.
-Du är elak. -Förstår du hur vi har fått lida?
Vi har tystat rykten, betalt fordrings- ägare och du tycker att far är avog.
Men Dartie har fört oss bortom avog och därför blir du pressad.
Det är du skyldig oss, Winifred. Och vi vet bäst.
-Mr Forsyte är här. -Två gånger på samma vecka...
-Soames? -Ja. Det kan inte vara helt oväntat.
Du ser ut att må bra.
-Du har inte förändrats. -Inte du heller.
Jag förklarade allt för Jolyon och ändå är du här.
Inte allt. Du sa att du ville hjälpa till.
Jag tror inte på att du inte har haft... sällskap under alla år.
-Det är sant även om du inte tror mig. -Du verkar ha det bra.
Jag har inte behövt sälja mig, om det är det du antyder.
Varför fick jag inte försörja dig? Det hade jag gjort, trots allt.
Du är fortfarande min hustru. Snälla, gå inte.
-Är jag farlig? Jag vill bara ha bevis. -Du hade det för tolv år sedan.
-Det gick inte då, för din skull. -Jag minns ingen sådan hänsynsfullhet.
Du måste ordna det själv.
-Kan du hämta herrns hatt? -Javisst, frun.
Du övergav mig! Har du ingen känsla för rättvisa?
Varför kunde du inte vara en god hustru?
Jag har fått betala dyrt för misstaget att gifta mig med dig.
Jag har inget rykte att förlora.
Jag är glad att du har en annan. Jag hoppas att hon gör dig lycklig.
Kan vi inte skaka hand?
-För sista gången? -Sista gången.
Monsieur? Vi har inte sett er på länge. Mamma blir förtjust.
-Vi trodde att ni kanske var sjuk. -Inte sjuk.
För upptagen? Mamma vill gärna återgälda er gästfrihet.
-Det behövs inte. -Jag skrev hem till min väninna.
Om hur engelskt och vackert allt var.
Jag hoppades att du skulle tycka om det.
Jag har kommit för att säga att det inte kan bli fler dagar i Mapledurham.
-Jag har en hustru. -Har ni gift er?
Jag har alltid haft en hustru.
Ni tror att eftersom jag är fransyska går jag med på att bli er älskarinna?
Den kommentaren säger mer om dig än om mig.
-Främlingen! -Madame...
Gift...
Droska!
Åh, tack.
Du har fint umgänge nu för tiden.
-Vad gör du? -Jag borde fråga detsamma.
-Förföljer du mig? -Det är din födelsedag.
-Vad gör du? -Jag vill se om den passar.
Vi glömmer det som varit. Om jag kan det, så kan du.
Vi börjar om från början.
-Kom tillbaka till mig. -Du är galen. Lämna mig i fred.
Jag ger dig vad som helst. Du får ha ditt eget liv.
-Det har du sagt förut. -Jag begär bara en sak.
Ge mig en son. Är det onaturligt för en man att vilja ha ett barn?
Är det inte alls smickrande att jag trots allt vill ha dig?
Säg något, för Guds skull.
-Det var inte meningen att skrämma dig. -Snälla...
Du får bestämma villkoren själv, bara du ger mig en son.
-Jag skulle hellre dö! -Vad står på?
-Här... -Låt henne vara.
-Du gör mig inte illa igen. -Tänker du bara på dig själv?
Våga inte röra henne!
-Det gör du inte! -Jag ska anmäla er för polisen.
-Under ytan är ni likadana allihop. -Ja, det är vi.
-Har du trevligt? -Det här är Dantes helvete.
-Säljer man i helvetet? -Bryr jag mig?
Suzanne Ratcliffe vill träffa dig. Amerikansk författarinna, din typ.
Det är någon här som vill träffa dig. Hon verkar upprörd.
Hon är i salongen. Hon heter Irene Heron.
Säg inget till June, hon har ansträngt sig så. Jag ska skynda mig.
Förlåt att jag kommer hit. Jag har ingen annan.
-Sätt dig. -Nej, din fest...
-Jag fick ett till besök av Soames. -Ett till?
Först kom han till lägenheten och sa att han hette Forsyte.
-Jag trodde att det var du. -Du borde inte bo ensam.
Han vill ha ett barn med mig.
Han vill att jag ska bli hans fru igen. Han ger inte upp.
Han har följt efter mig. Han följde efter mig i kväll.
Det är hopplöst, jag måste ge mig av.
Jag tänkte Paris eller Rom.
Han får inte driva dig från ditt hem.
Han kan dyka upp när som helst. I mitt hem, på gatan, var som helst.
-Kom till oss, hit vågar han sig inte. -Nej, det är snällt, men...
-Jag skulle ha stoppat honom. -Han lyssnar inte.
Du kan inte skydda mig. Soames är min make.
Om han vill ha en son kan ingen hindra honom från att kräva sina rättigheter.
Han kan inte tvinga dig.
Tvinga mig är precis vad han gjorde natten innan Phil dog.
Han kommer att göra det igen.
Jag känner honom och jag vet att han inte har förändrats.
Jag kan inte stanna kvar.
Nej...
Det blir nog Paris. Min franska är hyfsad nu.
Där kan jag försvinna.
-Har du sett pappa, Jolly? -Jag ska leta rätt på honom.
Jag borde gå.
-Jag följer dig till din droska. -Nej, gå tillbaka till din fest.
-Du skickar väl din adress? -Ja, bara till dig. Tack för allt.
-Du blir saknad. -Snällt sagt, men inte sant.
Sköt om dig.
Förbannade Soames Forsyte! Förbanna honom till helvetet!
-Jolly! -Jag såg dig i parken.
-Smygandes omkring. -Det är svårt att smyga med en häst.
-Och mycket snygg. Vem är han? -En vän.
-Som du träffar i smyg? -En vän och släkting.
-Till oss? -Val Dartie.
-Soames Forsytes hemska systerson? -Han är inte som sin morbror.
-Du har aldrig träffat honom. -För att pappa avskyr dem.
-Jag är inte lika trångsynt. -Våga inte säga så om pappa!
-Du får inte träffa honom. -Du bestämmer inte över mig.
Jag kan berätta för pappa vad du håller på med.
Så kan han tala om hur de är.
Du är tillbaka, Winifred. Hur gick det i domstolen?
-Otrevligt, men det är det värt. -Det var vidrigt!
Salen var fullproppad. Journalister och folk från gatan som inget har för sig.
De läste upp Montys brev och allt han har gjort.
Kvinnor, hasardspel...
Sedan fick jag be om restitution av äktenskapliga rättigheter.
-Du uppträdde perfekt. -Jag har äntligen funnit mitt kall.
Nu är det över för ett tag framåt.
-Vi ska berätta för far. Är han vaken? -Jag ska se efter.
-Var är Val? -Han är alltid ute med någon kamrat.
Din skilsmässa blir mycket enklare.
-Har du något datum för rättegång? -Jag arbetar på det.
-Irene är väl glad åt det. -Jag vill ha en son.
Irene var trots allt mitt livs kärlek.
Jag vet, men det har du väl kommit över? Alla dessa år...
Folk stod alltid i vägen. Förbaskade June med sina moderna griller.
Bosinney med sitt smicker och nu har Jolyon också vänt henne emot mig.
-Vad är det du säger? -Jag sökte upp henne. Jag var desperat.
Hon har lidit lika mycket som jag.
Om hon bara slutar bråka skulle hon bli en perfekt mor till mina barn.
Så du har givit efter för dina känslor och låtit hjärtat styra huvudet?
Jag har blivit förnuftig, men det har inte hon ännu.
Du har pressat mig för familjens skull och såg mig pinas i vittnesbåset.
Gud vet vad tidningarna skriver. Men jag var inte ensam, trodde jag.
Nu ser jag att du följer andra regler.
Du är en skurk och den stackars fransyskan hade tur som kom undan.
Vad är det för oväsen? Är det där kristallglasen?
-De var en bröllopspresent. -Vad har hänt?
Gratulera honom! Soames ska inte skiljas.
Han tänker leva lycklig med Irene.
-Så jag står ensam i skamvrån. -Samla dig.
-Vad pratar hon om? -Hon är upprörd.
-Ingen vill ha en skilsmässa. -Hon har haft en ansträngande dag.
Ja, det har du. Du måste lägga dig en stund.
-Tack för att ni kom så snabbt. -Vi är snabba och pålitliga.
Bra. Jag har en klient vid namn Heron som är separerad från sin fru.
Tills i går bodde hon här. Nu är hon borta och han vill hitta henne.
Sköt alla rapporter själv och skicka dem rekommenderat till mig.
-Min klient kräver absolut diskretion. -Det hamnar i kodkategorin.
Vi nämner aldrig namn, bara nummer.
Det här är er kodnyckel, jag har den enda kopian.
Den bevakade personen, mrs Heron, har nummer 17. Mr Heron är 43.
Vår bevakare, en mycket pålitlig kvinna, är nummer 19.
En eventuell misstänkt blir 47.
Om det finns ytterligare en misstänkt blir det 51.
-Och när det gäller kostnader? -Vad som krävs, om ni säkert lyckas.
43 kan vara lugn. Om 17 andas kommer hon att hittas.
Jolyon!
-Du hade inget emot mitt brev? -Nej, jag blev glad.
Jag visste inte att du hade resplaner.
Det råder en hämndlysten stämning i England.
-Mot boerna? Det skrivs om det här. -Det gör mig illa till mods.
Att jag tillhör minoriteten känns ännu värre, så jag ska inte tala om det.
-Och här är vi nu. -Inte som förra gången vi träffades.
-Exil klär dig uppenbarligen. -Frid passar mig.
-Du har inte hört något? -Ingenting från Soames.
Jag var rädd att... June tror att du klarar dig utmärkt utan mitt beskydd.
June har inte behövt höra om mina hemligheter.
-Såvida inte... -Jag dör hellre än sviker förtroendet.
Det spelar ingen roll, det är så roligt att träffa en trevlig bekant.
Det är skönt att höra.
-Jag har lyckats hyra ut din lägenhet. -Som en god förvaltare.
Pengar.
Jag hoppas att du hjälper mig att spendera dem.
-Vad har hänt? -Jolly vet.
Han hotade med att berätta för pappa.
-Han försöker bara skydda mig. -Från vad? Från att bli älskad?
För jag älskar dig, Holly. Du är det bästa jag har.
-Jag skulle fria direkt om jag kunde. -Jag skulle säga ja.
-Det skulle du kanske inte. -Fråga mig.
Fråga mig.
-Jag har lust att klappa till dig. -Det kan du inte, vi är förlovade.
-Vi börjar från början. Val Dartie. -Har hon sett det här?
-Har han berättat om sin pappa? -Jag tänkte berätta i kväll.
Övergav hans mor för en så kallad dansös och stack till Argentina.
Ja, min far är en knöl. Men är det mitt fel?
Jag stödde min mor i domstolen och det skäms jag inte för.
-Du känner inte mig eller min morbror. -Min far hatar honom.
-Så du hatar oss alla? -Min far har gott omdöme.
Det har hans dotter också. Hon har egna åsikter. Har du?
Vad tycker du om kriget i Sydafrika? Är du för boerna? Emot?
-Du kan ju inte fråga din far nu. -Inte ett ont ord om min far!
-Håll dig borta från Holly! -Bara om hon ber mig.
-Där har du ditt svar. -Håll dig undan.
-Jag älskar henne. Det vet hon. -Bevisa det.
Älskar hon dig? Bevisa det, så för jag henne till altaret själv.
Enkelt.
Ta värvning. Kriga mot boerna och se om hon väntar på dig.
-Litar du på henne, Val? -Han är fånig, strunta i honom.
Jag tar värvning.
-Om vi gör det tillsammans. -Sluta!
-Kör till. -Kan vi skaka hand nu?
Är det en beställning? Har någon beställt en tavla av dig?
Charles Lipton vill ha mina tavlor på sitt galleri.
Stackars Charles.
Han lär få vänta ett tag.
En sån här dag måste man njuta av atmosfären och sällskapet.
Jag känner mig lättare om hjärtat än på länge.
-Du har inget emot att jag säger så? -Nej, inte alls.
Madeira. Jag har sparat den här till vårt guldbröllop.
-Varför har du öppnat den i kväll? -För att fira den nya generationen.
-Den förra var en sådan besvikelse. -Smaka på det här, Val.
Det här lär du inte få på college.
Inte i kavalleriet heller.
Jag tog värvning i dag.
Jolly Forsyte och jag gick tillsammans. Vi inställer oss på måndag.
-Jolly Forsyte? -Hur blir det med Oxford?
-Varför gjorde du det? -Du blir en utmärkt soldat.
-Är du vän med Jolly? -Nej, men han får inte bräcka mig.
-Vad ska hans far säga? -Han är i Paris.
-Min karta! -James har köpt en karta.
Bra gjort, Val. Nu blir kriget levande.
-Visa mig vart du ska. -Här ligger Mafeking.
-Snälla, en till. -Omöjligt, jag är en gammal man.
-Jag har inte dansat på många år. -Jag kan snava runt i en sista vals.
-Jag tror att vi behöver en konjak. -Monsieur...
-Ett telegram till er. -Merci.
-Vad är det, Jolyon? -Det är Jolly...
Han har tagit värvning i kavalleriet.
Det är ingen fara, Kruger är snart på flykt. Jag hoppas att jag hinner dit.
Det blir mycket ridning och skytte, det är en tröst. Hoppsan, lugn i stormen.
-God natt, Immie. -God natt, mamma.
Ta det försiktigt, Val.
Monty?
Hej, Freddie.
-Skriver du och berättar om Jolly? -Naturligtvis.
De väntar på dig.
Jag är en egoist.
Jag borde vara tacksam för vår tid tillsammans, men jag saknar den redan.
-Jolly behöver dig. -Eller jag behöver honom.
Om två dagar åker han och vem vet när jag får se honom igen.
Det är mycket att förlora på så kort tid.
-Var rädd om dig. -Jag är inte gjord av porslin.
-Ni är konstkännare. -Jag har gjort en del fina förvärv.
-Ni bad mig informera er omedelbart. -Har det äntligen hänt något?
17 har spårats till ett litet hotell i Paris. Där har hon träffat 47.
Jag har en lista över besök på gallerier, parker och restauranger.
-Och 47:s identitet? -Ingen ännu, men ett signalement.
47 reste till England i går kväll och lämnade 17 ensam på den här adressen.
-Fortsättningen beror på er klient. -Och 47?
Han är lite äldre än 17, mörkhårig, av medellängd.
-Det kan vara vem som helst. -Han är en ivrig målare.
Här är alla detaljer. Ni kan kontakta mig när ni har talat med er klient.
Adjö, sir.